I 1895 var Oscar Wilde den mest berømte mannen i London.
Hans elsker var Bosie Douglas, sønn av den beryktede markien av Queensberry.
Rasende over affæren la Queensberry et kort i Wildes klubb adressert:
"Til Oscar Wilde som fremstiller seg som sodomitt".
Wilde saksøkte for injurie, men endte selv opp tiltalt
for homoseksuell omgang.
Han ble fengslet i to år med hardt straffearbeid.
Høyt over byen,
på en høy søyle,
sto statuen av Den lykkelige prinsen.
Hele han var forgylt med fine blader av gull.
Til øyne hadde han to klare safirer,
og en stor, rød rubin skinte på sverdsliren hans.
Han var svært beundret.
En kveld fløy det en lite svale over byen.
Vennene dens hadde dratt til Egypt seks uker tidligere,
men den hadde blitt igjen.
"Hvor skal jeg oppholde meg?" sa den...
Hele neste dag satt den på prinsens skulder
og fortalte ham historier om ting han hadde sett i fremmede land.
Om de røde ibisene som står i lange rader
langs Nilens bredder og fanger gullfisk i nebbene sine.
Om kongen over Månefjellene,
som er så sort som ibenholt
og tilber en stor krystall.
"Svale, svale, lille svale," sa Den lykkelige prinsen.
"Du forteller om forunderlige ting,
"men mer forunderlige enn disse
"er menn og kvinners lidelse.
"Det fins intet større mysterium enn lidelse.
"Fly over byen min, lille svale,
"og fortell meg hva du ser der."
Så svalen fløy over den store byen
og så de rikes fornøyelse i sine vakre hus,
mens sultende barns bleke ansikter
så hugløst ut på de sorte gatene.
Ved bordet satt en knekket mann med en bukett visne fioler nær.
Han var forfatter,
TI ÅR SENERE
men han var for kald til å fullføre manuset sitt.
Det er en drøm.
Jeg er enig med deg.
Han var faktisk ganske ekstraordinær.
- Han skrev veldig bra bøker. - Og skuespill.
Neste gang vi er i London,
vil du komme til klubben?
Svært gjerne. Hvilken?
- Carlton. - Utmerket.
Jeg har aldri sett en mann spise så...
- Hva er det, kjære? - Jeg tror jeg glemte viften min.
Går det bra med henne?
Mr. Wilde.
Mr. Wilde?
Madam.
Du husker vel meg.
Mrs. Arbuthnot.
Jeg kom på alle de første forestillingene dine.
Så klart. Man glemmer aldri et slikt ansikt.
Så snilt av deg å snakke med meg.
Det går bra med deg, ser jeg?
Veldig bra, sir.
Hvordan går det med deg?
Lydia!
Kom hit med en gang!
Jeg må gå.
Du kunne ikke lånt meg fem pund, vel?
Det er trange kår for øyeblikket. Jeg liker ikke å spørre, men...
- Lydia! - Kommer!
Mr. Wilde, jeg...
- Jeg skulle ønske... - Ønsk aldri, madam.
Det kan gå i oppfyllelse.
Men takk
for et øyeblikks harmoni i en dissonerende fuge.
Gå tilbake til Jeffrey med det samme.
Snakker du noensinne med min kone igjen, dreper jeg deg.
Forstått?
God kveld, Monsieur Melmoth.
God kveld.
Noe nytt om sjekken din i dag?
Dessverre ikke, Monsieur Dupiorier,
men ta det med ro.
Monsieur Ross kommer i morgen
med godtgjørelser,
kontrakter
og penger.
Fabelaktige nyheter, Monsieur Melmoth!
Fem pund.
"Se, se
"hvor Kristi blod strømmer gjennom himmelhvelvingen."
Slutt å gråte.
Hva foregår?
Tennstikke!
Jeg ber deg, ikke gråt mer!
Hva er i veien?
Nonnene fra barnehjemmet kom etter ham,
og alle tennstikkene hans ble tatt.
Ikke la dem ta meg tilbake dit, Jo.
Jeg skal være mer forsiktig. Jeg lover.
Det kunne være bedre for alle.
Du vil være trygg, og jeg trenger ikke å bekymre meg.
Det begynner å bli for farlig her.
Men vi er brødre. Vi bør være sammen.
Dette er skrekkelig!
Men jeg har også nyheter.
En uventet inntekt gjør
at jeg kan tilby dere begge
absint
og kokain
på avreisekvelden,
og en lilla stund for meg
dersom du, Leon, gir meg ditt samkvem
for det vanlige vederlaget.
- Nei. - Nei?
Tjue minutter, da.
Og da må du fullføre den historien.
Vet du,
jeg tror aldri jeg har vært lykkeligere.
Enn i dette rommet.
Dette øyeblikket.
Lyset fra gaten.
Hvilket lys?
Det hugger deg i marmor, min kjære gutt!
Vi fortaper oss i vår egen verden.
Svøpt i en symfoni av tilstøtende samleier.
Jeg vet at du elsker meg, Johnny,
selv om våre lilla timer
besudles av grønntoner.
Men hva kan man gjøre?
Det var nesten en time. Tid for fortelling.
Hvor var jeg?
Under broen.
Ja, under broen.
Under broen
lå to små gutter
i hverandres armer
for å prøve å holde seg varme.
"Så sultne vi er", sa de.
"Dere kan ikke ligge her",
ropte vaktmannen,
og de vandret ut i regnet.
Svalen fløy tilbake
og fortalte prinsen hva han hadde sett.
"Jeg er dekket i fint gull", sa prinsen.
"Du må ta det av blad for blad
"og gi det til de fattige.
"De levende tror alltid
"at gull kan gjøre dem lykkelige."
Boudicca.
- Vi er tre stykker. - Ingen barn, Oscar.
Han er ikke et barn.
Han er en dverg.
Svært kjent i Polen.
God kveld, sir.
Absint.
En øl.
Du er altfor ung til å drikke øl,
men det kan være det samme! Det er en festdag.
Jeg elsker denne sangen.
Maurice.
Maurice, min legionær!
Kom hit med det samme og forfør meg!
Jeg visste ikke at du var her.
Ekle svin!
Du snur deg til ditt eget spy!
Maurice, nei.
Du fornærmer min venn, monsieur.
Be om unnskyldning, ellers dreper jeg deg.
Fjern labbene dine fra meg!
Hvordan kunne jeg motstå?
Napoleons profil
uten noen av de
mer skuffende trekkene!
Stopp!
Du, ut!
Ta horen din med deg! Soldat, sett deg ned!
Madame Boudicca,
det var kun en uoverensstemmelse.
Hvem skal betale for skadene?
Det skal jeg. Jeg skal synge for deg.
Hold kjeft, Oscar! Sett deg!
Hold kjeft.
Får jeg?
Hva sier dere? Synge eller betale?
Synge!
Jeg er en ungpike
Og jeg har nettopp kommet hit
Fra bygda, der de tar den helt ut
Og blant guttene har jeg en elsker
Og siden jeg har en elsker
Så gir jeg blanke
Gutten jeg elsker
er oppe i galleriet
Gutten jeg elsker ser ned på meg
Kan du se ham der?
Han vinker med sitt tørkle
Glad som en gresshoppe som sitter på bladet
Om jeg var en hertuginne med mange penger
Ville jeg gi dem til min Johnny
Som skal gifte seg med meg
Men jeg har ikke et øre
Så jeg lever på kjærlighet og kyss
Og er like glad som fuglene i treet
Gutten jeg elsker er oppe i galleriet
Gutten jeg elsker ser ned på meg
Kan du se ham der?
Han vinker med sitt tørkle
Glad som en gresshoppe som sitter på bladet
Glad som en gresshoppe
Som sitter på bladet
Skuespillerne
har gitt en sjarmerende utførelse av et vidunderlig skuespill.
Deres verdsettelse har vært svært intelligent.
Jeg gratulerer dere med suksessen av fremførelsen deres.
Som overbeviser meg
om at dere setter nesten like stor pris på skuespillet
som jeg selv gjør.
Oscar Wilde, forbrytelsen du har blitt dømt for,
er så nedrig at man må beherske seg
for ikke å beskrive følelsene
som må banke i brystet på enhver mann av verdighet.
Det nytter ikke å snakke til deg.
Folk som gjør slikt må være numne for enhver følelse av skam.
Under slike forhold
må jeg gi den strengeste straffen
loven tillater.
Du dømmes til fengsling
og hardt straffearbeid i to år.
Monsieur Melmoth.
Vennen din er her.
Robbie.
Min ensomme apokalypsens rytter.
Du tok meg inn i eksil, min kjære gutt.
- Hvor vil du ta meg nå? - Jeg tar deg ikke noe sted.
- Du... - Hva? Hvilket skip?
Irland, sier du?
Ingen skip, Oscar.
Jeg er her i Paris.
- Jeg har med lommepengene dine. - Bra.
Jeg har gått uten mat.
Og kriget mot dette tapetet, Robbie.
En av oss må vike.
Maurice sier at du skapte leven i går.
Det er mer eller mindre umulig å lage skikkelig leven
i så kummerlige forhold som jeg lever i.
Men jeg gjorde så godt jeg kunne.
Jeg drømte i natt at jeg spiste sammen med de døde.
Du må ha vært festens midtpunkt.
Hva er dette?
Morfin.
Jeg er svært distrahert, min kjære gutt.
Jeg har hatt det dårlig i det siste.
Ikke et rødt øre på to dager.
Så jeg måtte vandre rundt fylt av vill lengsel,
fanget i sirkelen av bulevarder.
En av de verste i infernoet.
Hoppe ned fra bord i din alder.
Hvordan ser det ut, doktor?
Byllen væsker.
Om det ikke skjer noen forbedring, må vi nok operere.
Jeg vil aldri glemme din barmhjertighet
da jeg slapp ut fra fengsel.
Vi hadde høye forhåpninger den dagen.
Men min undergang var bestemt fra starten av.
Hvorfor løper man mot ødeleggelse?
Hvorfor fascinerer det sånn?
- Oscar. - Robbie!
- Hvordan går det? - Hvor er Reggie?
Han venter på oss på hotellet. Han ville vite at det ikke var noen...
- Hva da? - Hindringer.
- Har du alt sammen? - Nei.
Jeg forlot Oscar Wilde i Newhaven.
Og dette er det siste han skrev.
Det viktige brevet jeg fortalte deg om.
Lag tre kopier. Send én til Bosie Douglas
og én til meg, og hold originalen skjult.
- Forstått? - Kom.
Hvis noen spør etter papirene dine,
- bare si at de er i reisekisten din. - Hva?
Vel, vel.
Sebastian Melmoth.
- Reggie. - Vidunderlig å se deg.
Er dette første gang du er i Dieppe, Sebastian?
Så moro.
La meg introdusere deg for min gode venn, bestyreren.
- Melmoth, møt Monsieur Duroc. - Bonjour.
Ta godt vare på Mr. Melmoth. Det beste rommet og alt det der.
Jeg skal la deg finne deg til rette.
- Skal du spise lunsj? - Ja, sannsynligvis.
Skal vi ta verdisakene
og papirene dine, sir,
og legge dem i safen vår?
De er i reisekisten min.
- Min yndlingsblåfarge. - Kofferten er fra Reggie.
Og her er 800 pund vi samlet sammen mens du var i fengsel.
- Er det sant? - Det vil holde deg i gang
- til du er i arbeid igjen. - Storartet.
Jeg passer på disse.
Reggie.
Min kjære Oscar.
Liker du det nye navnet ditt?
Omtrent like mye som jeg hater det gamle.
Brev.
Og se.
Ingen landflyktig sopers kiste er fullstendig
uten et signert portrett av selveste den store enken.
Du må danse naken foran det ved jubileet neste måned.
- Det er fra ham. - Oscar?
Jeg kan like gjerne fortelle dere nå at jeg planlegger
å gjenforenes med min kone, om hun vil ha meg.
Og dere kan være trygge på
at jeg aldri skal møte Lord Alfred Douglas igjen.
Den delen av livet mitt ligger bak meg.
Nei, han var rasende.
- Virkelig? - Kom an, Oscar.
- Det er simpelthen ikke sant. - Hva sa jeg?
Ingenting. Det er det som er poenget.
Ut fra det du sier, Oscar,
virker det som om Reading fengsel er et fortryllet slott
der fengselsdirektøren er den presiderende alven.
Robbie,
jeg møtte Kristus i fengselet.
Og hva var hennes forbrytelse?
Ikke tøys, Reggie. I cellen er det kun Gud og mennesket.
Etter tre dager i helvete stod Jesus opp fra de døde.
Brøt opp graven, kastet sitt liksvøp
og fant sitt sted i menneskets hjerte for evig.
Etter 700 dager med hardt arbeid har graven min blitt åpnet.
Jeg har gått på tå til toget til båten og er født på ny,
gjennom ham, med ham og i Frankrike.
Veldig bra, Oscar.
Vi kan ennå gjøre katolikk av deg.
Men i motsetning til Jesus har du bagasje.
Og 800 pund å bruke før du stiger opp til himmelen.
Eller skjærsilden.
Jeg er redd det kommer en delegasjon med 15 unge poeter
fra Paris til helgen for å ønske deg velkommen inn i eksil.
- De vil ha med en sjekk. - Bra.
Alt jeg sier, kjære Reggie, er at jeg har levd
i lastens og nytelsens grep.
Det var feil, og jeg har unngjeldt for det.
Kanskje jeg får blanke ark. Kanskje ikke. Hvem vet?
Uansett er jeg klar til å komme tilbake til livet.
Kommer du ned, Oscar?
Vent, jeg må bare hente badetingene mine.
Constance,
min kjære, gode, vakre kone.
Det er ingenting jeg noensinne kan si
som vil gjøre ugjort all den lidelsen jeg har påført deg.
Det vet vi begge.
I to år har jeg ligget på harde planker,
knelt på kald stein, ernært meg på skam og ikke tenkt på mye annet.
Du og mine sønner er det eneste som knytter meg til livet.
Jeg vet ikke om du er klar over det...
Var det ikke for håpet om at jeg en dag ville møte dere igjen,
tror jeg ikke at jeg hadde holdt ut.
Gode Gud.
Mitt ønske om å leve, elskede Constance,
- er ennå sterkt. - Hva?
For Guds skyld.
Og selv om hjertet mitt er bristet, er hjerter lagd for å bristes.
Det er derfor Gud sender sorg til verden.
Skriv til meg så snart du kan, og si at jeg ennå er din Oscar.
At de sarte knoppene innen fransk kunst
skulle finne frem til denne ørkenutposten
for å ønske velkommen og løfte denne
skadde og nedtrådte liljen
fra fortvilelsens myr,
fyller den med et bevende håp
om at den kan overleve og blomstre på ny
på Parnassos' todelte topp.
Regningen din, sir.
Ba jeg om den?
Nei.
Slag!
Nei, det kan du ikke.
Kom deg vekk fra meg. Jeg vil ikke smittes av noe.
Kaffe.
Seks café au lait.
Har du ikke på deg silkestrømpene i dag, Oscar?
Vent...
- Min kjære gutt. - Ja, min hyasint?
Minn meg på å bytte sengetøy i dag, min kjære gutt.
Din slanke, forgylte bakende har etterlatt en bæsjeflekk
hele veien ned din side av senga.
Du går for langt, sir.
Nei, du går for langt, madam.
Kelner, det ligger dritt på fortauet.
Bli kvitt det.
Oscar. Der er du.
Vi er sene. De venter på oss.
- Går det bra, Oscar? - Nei, ikke egentlig.
La oss dra tilbake til hotellet.
Vi følger etter dem.
Herregud, de følger etter oss.
Vent på meg!
Jeg vil dekke deg i honning og slikke det av igjen!
Dette er uutholdelig.
Denne vei.
Se! Pinner.
- Dette er bedre enn jakt! - Kom an!
Kom an!
- Fort, kirken. - Kirken.
Hva er i veien, Oscar?
- Hva mer vil du? - Vent et øyeblikk!
Hva mer vil du?
Fjern hendene dine fra meg!
Du har tatt alt, din lille drittsekk! Alt!
Familien min, arbeidet mitt, friheten min, alt!
Det fins ikke mer å ta!
Hva skal du gjøre, drepe meg? Jeg er allerede død, din dritt.
Stikk!
Hyklerens naturlige tilholdssted er England.
Dra tilbake dit. La meg være i fred. Dra!
Jeg visste ikke at du hadde det i deg.
Jeg har ikke det.
Jeg har ingenting i meg.
Ikke engang frykt.
Uten advarsel ble jeg en dag overført
fra Wandsworth til Reading fengsel.
I fullt dagslys, med tog,
lenket til en vakt som en sirkusbjørn.
Den reisen var den mest utsøkte tortur
Hennes Majestet skapte for meg.
Ved Clapham Junction måtte vi vente på en forbindelse
i en halvtime på plattform to.
Dessverre hadde ikke mitt publikum glemt meg.
Først fniste de bare og pekte.
Så begynte en mann å rope.
Det er Oscar Wilde, for pokker.
Han gikk frem og tilbake og viftet med pekefingeren...
Unnskyld, madam. Ryggene mot veggen, gutter.
...mens han ramset opp mine forbrytelser for publikumet.
Vi vil ikke ha noe av slik kjærlighet, men ikke si dens navn her.
Ved hver ny vending stønnet og svaiet de som én,
spyttende og skrikende, hungrende etter mitt blod.
Og jeg...
Jeg så fremtiden.
Det var enden på all fred.
Jeg får se den på mitt dødsleie.
Vennligst gi denne til Monsieur Wilde.
Kjære vene. Det er fra politimesteren. Les det, du.
Det later til at han skal deporteres om han ikke bedrer oppførselen sin.
Vår feiring av unge, franske poeter
var ikke populær i nabolaget.
For guds skyld, ikke si det til ham nå.
Med det humøret han er i, setter han kanskje fyr på hotellet.
Takk Gud for at jeg drar i morgen.
Vær forsiktig, Robbie.
Han kommer til å fortære deg.
Han kan ikke noe for det.
God natt, min kjære gutt.
Jeg leste brevet ditt fra fengselet.
Det er ganske fantastisk.
Du burde kalle det De Profundis.
Vel, det ble skrevet fra dypet.
Bosie vil sikkert prøve å drepe deg når han leser det.
Jeg skrev noen bryske brev til deg, Robbie.
Jeg beklager det.
Du skrev bryske brev til oss alle.
Jeg vet det.
Det er vanskelig å forklare følelsen
av fullstendig maktesløshet og desperasjon der inne.
Man blir til raseri.
Man snakker aldri. Man bare gråter og har diaré.
Resultatet er galskap.
Tilgir du meg?
Hvem skulle trodd da vi møttes for 15 år siden at vi ville havne her?
Spedalske som spiser under fullmånen i et hotell i et fremmed land.
På en måte er det ganske romantisk.
Bortsett fra at du, min kjære gutt, ikke er spedalsk.
I morgen tidlig vil du blåse av gårde på havbrisen, mot Dover.
Med tanke på hvem som skulle trodd det,
så møttes vi på en offentlig do og endte opp her.
Man trengte ikke å være synsk
for å legge sammen to og to.
Jeg skulle på matiné.
Og jeg skulle til klubben min.
Et annet hjørne, et minutt senere, et annet stykke, og hvem vet?
Kanskje jeg ville blitt hoffpoet, men jeg tviler på det.
Intimitet i kloakken fulgt av fantasi i gudene.
Resten er stillhet.
Han hadde ikke på seg sin skarlagensrøde kappe,
for blod og vin er rødt.
Og blod og vin var på hendene hans
da de fant ham med den døde.
Den stakkars, døde kvinnen han elsket
og myrdet i sengen hennes.
Ypperlig.
Som guttenes verge
kan jeg ikke uttrykke hvor bekymret jeg er
for at du i det hele tatt har kontakt med mannen din.
- Mrs. Holland... - Mrs. Wilde.
Constance.
Vi har vært venner i mange år.
Jeg er formynder for din bestefars gods.
Du må stole på oss.
Vær så snill å signere.
Cyril og Vyvyan, slutt å slåss.
Vær svært varsom når du svarer på brevet hans.
Jeg er sikker på at om jeg så ham én gang,
ville jeg tilgi ham alt.
Nettopp, og da ville du blitt
sittende fast her i Heidelberg for alltid.
Vi drar kanskje til Genova til våren.
Det er en kirurg der som tror han kan
gjøre noe med ryggen min.
Du må vente.
Tenk på barna dine.
Han må bevise for deg at han vil endre seg. At han kan det.
Etter at du dro, har jeg vært helt alene.
Oscar, det er ikke sant.
Konen min har sendt meg et frastøtende brev
der hun sier hun kanskje vil møte meg senere en gang.
Men ikke i overskuelig fremtid, og guttene vil nok aldri møte meg.
For å være ærlig er jeg overrasket over at du
trodde Constance ville møte deg i det hele tatt.
Du skrev ett eneste brev til henne fullt av ditt vanlige parfymerte tøv,
og du tror at alt du har latt henne lide gjennom
de siste årene, kan glemmes.
Er du her for å gjøre meg opprørt,
foreslår jeg at du drar tilbake til Dieppe
der du vil finne et tog som drar
tre minutter over hver hele time.
Jeg vil ikke gjøre deg opprørt.
Jeg vil bare at du skal være rimelig.
Bosie, som dere alle avskyr, tilbyr meg i alle fall hjelp.
Virkelig?
Hvordan skal Bosie hjelpe deg?
Bosie elsker meg.
På en måte du aldri vil forstå.
Uansett kommer han hit neste uke.
Da vil du aldri få se Constance igjen.
Du glemmer visst
at tross all lidelsen du har påført henne,
lar hun deg få fire pund i uken.
Vilkåret for at du får dem er Bosies fravær fra livet ditt.
Men han vil vel utvilsomt gi deg litt penger når han kommer.
Hvis moren hans har gitt ham penger.
Jeg er helt alene! Jeg har ingen! Hvorfor er du så brysk?
Du har meg, Oscar. Jeg er her.
Men det er ikke nok, er det vel?
Hvorfor er det ikke nok?
For å være ærlig er du ikke storslått nok,
og du er aldeles ikke røff nok.
La oss gå og ta en drink, for Guds skyld.
Og ikke vær sint, Robbie. Du er ikke bygd for raseri.
Jeg dro på en utrolig pilegrimsreise i går
til Liesse-Notre-Dame.
Visste du at "Liesse" er middelalderordet for "lykke"?
- Nei, det visste jeg ikke. - Det er det.
Jeg drar dit hver dag.
Det tar ti minutter å komme dit og like mange tilbake.
Presten, som er sjarmerende og voldsomt attraktiv,
har blitt en god venn.
I går viste han meg alle sine liturgiske klær.
Han så spesielt fengslende ut i martyrkappen sin.
Dyp rosa med blodrøde striper.
Du skjønner, lidelse er ingenting når det fins kjærlighet.
Kjærlighet er alt.
Bosie.
Gutten jeg elsker
Er oppe i galleriet
Gutten jeg elsker ser ned på meg
Kan du se ham der?
Oscar.
Han vinker med sitt tørkle
Glad som en gresshoppe som sitter på bladet
Kom an, Oscar.
Det er ikke likt deg å ikke ha noe å si.
Oscar.
Bosie.
Kom an.
Det går bra.
Kom an.
La oss sette oss ned.
Går det bra med ham?
Kan jeg hjelpe?
Han har mottatt dårlige nyheter.
Så leit å høre.
Veldig dårlige nyheter.
- Det går bra. - Takk.
Hvordan går det med deg?
- Det er vidunderlig å se deg, Bosie. - Deg òg.
Den første kvelden tenkte jeg, altså,
det fantes ingenting å spise.
Bosie, angående det brevet jeg sendte deg fra fengselet.
Jeg fikk det aldri. Hva sto det?
Ikke så mye.
Det var bare testamentet mitt, De Profundis.
Din toskete, gamle soper. Kom hit.
Jeg er min egen Judas.
Jeg trenger en drink.
Kom an.
Hva slags planer har du?
Hva slags planer kan jeg ha?
Melmoths skjebne er å vandre rundt på jorden
og søke ly der han kan.
Kanskje jeg drar sørover. Til Napoli.
Se det, og så dø.
Om det bare var så enkelt.
Har du skrevet noe?
En ballade om fengselet. Den er nesten ferdig.
Ganske bra, faktisk.
Oscar, la oss rømme. Til et sted ingen kan finne oss.
Napoli.
Du vet ikke hva du sier.
Jeg er skrubbsulten. La oss bestille.
Hvorfor kryper vi sammen utenfor bymurene på et stasjonshotell?
Fordi jeg er ruinert.
Om du ble med meg til Napoli,
ville verden bli et bilde du kunne se på, men aldri røre ved.
Elsker du meg så høyt?
Uansett har vi ingen penger.
Penger. For Guds skyld, moren min har masser av penger.
Hva ler du av?
Ingenting. Bare noe Robbie sa.
Robbie har vært imot meg siden den dagen vi møttes.
Han er sjalu.
Robbie elsker meg
på en måte du aldri vil forstå.
Skal vi leie et rom?
Det at jeg gikk tilbake til Bosie var psykologisk uunngåelig.
Jeg kan ikke leve uten kjærlighetens atmosfære.
"Jeg må elske og bli elsket, uansett hva slags pris jeg må betale."
Det jeg har gjort, er fatalt.
Jeg elsker ham slik jeg alltid gjorde, med en følelse av tragedie og ruin.
- Oscar! - Gud bedre.
- Oscar! - Bosie?
Hør på meg, din lille...
Den er under stolen min!
Der er den! Ta den!
Bak skapet! Ta den!
Oscar, det er rotter overalt!
For Guds skyld, ro deg ned.
Den var i senga, Oscar.
Drep den! Drep den!
Det er bare en rotte. Ta det med ro.
Du er fullstendig hysterisk.
Få den pokkers greia vekk fra meg!
Du...
Dette stedet er helt jævla latterlig!
Jeg forbyr at han skal bo sammen med den infernalske mannen.
Det var ingenting som kunne gjøres.
Da skal jeg ikke gi ham lommepenger,
og det kan du si når du ser ham.
Det skjer nok ikke.
Jeg har sagt opp som hans litterære bestyrer.
Han vet ikke at du er her, antar jeg.
Det gjør han ikke.
Hvorfor bryr du deg sånn?
De ba meg passe meg for deg, Mr. Ross.
De sa at du ikke er til å stole på.
Men vi er like, du og jeg.
Han har såret deg òg, har han ikke?
Oscar ødela seg selv og alle rundt ham.
Se på meg, Mr Ross. Bare se på meg.
Han har drept meg.
Noen går over graven min.
Vår kjære venn, heksen, kommer tilbake på fredag
- for å fullføre ting. - Himmel.
Men trylleformlene og dunstene hennes har visst fungert.
- Det var på tide. - Så de gode nyhetene er
at rottene er borte.
De dårlige nyhetene er at jeg ikke får flere lommepenger.
Må du alltid snakke om penger når vi spiser lunsj?
Jeg ville heller diskutert serveringsteknikk med kelneren.
Vi må lage en slags plan, Bosie. Du inviterte meg hit.
Du sa du hadde penger. Det har du ikke. Jeg godtar det.
En mann kan ikke endre sin karakter.
Men faktum er likevel at vi har, hva, seks pund?
Fem.
Jeg måtte betale forrige ukes leie.
Forsiktig. Moren hans følger med.
Ja, og hun er henrykt.
Ikke vær så kjedelig. Hva har skjedd med deg?
Vi har seks pund i uken fra moren min.
Vi har 100 pund for librettoen du aldri kommer til å skrive.
Vi har knapper og mansjettknapper, venner og slektninger,
og ikke minst har vi ennå hverandre.
En av oss kan spise den andre og lage et telt av skinnet.
For Guds skyld, slutt å bekymre deg.
Hva heter du?
Felice.
Dette er Signor Melmoth.
Jeg heter Alfred.
Jeg har sett deg på stranden.
Du har kraftig bryst og skuldre.
Du snakker alltid til gutter som om de er hester.
Du burde be dem løfte hovene og åpne munnen sin.
Den bringer hell.
Og så piske dem.
Jeg må sørge for at de ikke faller ved det første hinderet.
Jokanaan.
Jeg har kysset din munn.
Dine lepper smakte bittert.
Kanskje var det smaken av kjærlighet.
De sier at kjærlighet smaker bittert.
Vær så god, kjære. Knull ham.
Er det ikke vakkert?
Jeg kan gjøre deg lykkelig.
Ja.
Det kan du.
Ikke mer angst.
Ikke mer ambisjon. Ingen tid.
Bare nå.
Fiskere som dykker etter perler.
En gammel sau med sin slakter.
En duvende båt på et sølvhav.
Skandalen.
Bare en svart, liten prikk
mot kanten av morgengry.
Likevel dreper hver mann det han elsker.
La dette bli hørt av enhver.
Noen gjør det med et bittert blikk.
Noen med et smigrende ord.
Kujonen gjør det med et kyss.
Den modige med et sverd.
Det er fullført.
Noen dreper den de elsker mens de er unge
og noen når de er gamle.
Noen kveler med begjærets hender, og noen med hender av gull.
De mest barmhjertige bruker en kniv fordi de døde så fort blir kalde.
Noen elsker for lite, noen for lenge. Noen selger, og andre kjøper.
Noen gjør gjerningen med mange tårer, og noen uten et sukk.
For hver mann dreper det han elsker,
men hver mann dør ikke.
Nå skjer det. Bosie?
God jul, signor!
Er far helt alene på sykehuset?
Så klart ikke, kjære deg.
I julen har de en feiring for alle pasientene.
Felice!
Hvordan våger du. Se på henne!
Din kone! Hvordan kan du ydmyke oss slik?
Hva gjør du, mamma?
Jeg vet hva som foregår her.
Hvor er horene?
Vis meg dem.
Jeg skal dra dem ut i gaten etter håret.
Etterpå vil mannen min kastrere deg!
Men det er ingen kvinner her.
Dette er en herrefest.
Løgner!
Hva er galt med henne?
Hun er sint.
Signor Melmoth,
beklager.
Jeg trodde det var kvinner her.
Men jeg ser at jeg tok feil.
Det spiller ingen rolle.
Gud signe deg.
Vi skal la dere være i fred.
Vær stille når du kommer inn, ciccio.
Denne er fra pappa.
Vyvyan vet ikke hvem pappa er.
Jo, det gjør jeg.
Tror du ikke jeg tør?
Kom an. Jeg skal vise deg.
Hva i all verden er det som foregår?
Man kan visst utsette betaling for alt i denne sumpen,
utenom sex, later det til.
Kreditt er aldri aktuelt når det gjelder kjærlighet.
Det burde du vite.
Kjære Felice, han er ikke verdt det.
Skal jeg ta den?
Felice?
Nei! Stopp!
Vær stille! Stopp!
Hva skylder han deg?
Min ære.
- For noe drittpreik. - Stille, sa jeg!
Vi har ikke mye penger for øyeblikket,
men dette bør holde
til i morgen.
Nei, nei.
Ta det.
Takk, Signor Melmoth.
Du er en gentleman,
men han er et svin!
Godt observert. Skarpt av deg å legge merke til det!
Han vet ikke verdien av noe.
Eller prisen, dessverre.
La oss finne frakken din.
Din kone vil bli urolig.
Hvorfor i helvete ga du ham det?
Jeg vet dette er et dumt spørsmål.
Hvorfor betalte du ham ikke bare?
Med hva da?
Med penger.
Jeg har ingen.
Hva mener du med at du ikke har noen?
Nå?
Moren min gir meg ikke lommepenger lenger.
Hva?
Når skjedde dette?
Herregud.
Jeg ventet på rett øyeblikk med å fortelle det.
Og i mellomtiden innbilte du deg
at han ville knulle deg for moro skyld?
Og hvorfor ikke det?
Forfengeligheten din er utrolig.
Den eneste som noensinne har knullet deg for moro skyld er meg,
og se hvor jeg endte opp. På tiltalebenken.
- Hva? - Ingenting.
Så det var det, altså.
Vi har kommet til veis ende.
Vi er blakke.
Ikke akkurat.
Du kan få 200 pund, og jeg kan beholde lommepengene mine.
Hvis?
Vel...
Det mamma og familien min ikke liker,
er at vi bor sammen.
Hun sier at om vi flytter fra hverandre,
vil hun begynne å gi meg lommepenger igjen
og gi deg, ganske sjenerøst, et stort beløp i...
Drikkepenger.
For tjenester utført for familien.
Vil jeg få en god attest? Kan jeg beholde hytten min?
Dere er alle kvalmende.
Og din skinnhellige mor
tror jeg kan kjøpes for 200 pund.
Familien din har ødelagt meg. Tatt alt fra meg.
Ikke minst mitt geni.
Alt det for 200 pund!
"Geni"?
- Du har ødelagt deg selv, Oscar! - Reis til helvete.
For under prosaen var det ingen substans.
Én god komedie, tre melodramaer skrevet kun for pengenes skyld
og de idiotiske jævla eventyrene.
Det er alt du står igjen med til syvende og sist.
Suksessen din var interessant,
og din hunger etter den besynderlig fascinerende,
men du var aldri det.
Du syntes jeg var interessant nok da du ble utpresset.
Du var i ditt element.
Døren inn til det fine liv åpnet seg, og du skyndte deg gjennom den.
Du snakker vrøvl. Faren min...
Var en full tafser
med skitne fingernegler, akkurat som sin sønn.
Mens din far er en drapsmann på frifot!
Kom an, Oscar. Du er fremdeles i live.
Så vidt.
For Guds skyld, slutt med skuespillet.
Det er rart.
Jeg har aldri sett ordentlig på deg før.
Jeg har gitt deg hele livet mitt.
Nå ser jeg det foran meg, smurt i skitt.
Jeg skriver til deg når jeg kommer til Roma.
Hvor vil du være?
Jeg aner ikke.
Jeg kan vel like gjerne bli her til leiekontrakten utløper.
Deretter drar jeg sikkert til Paris.
Hvem vet?
Uansett vil vi holde kontakten.
Er det greit for deg om jeg ikke venter?
Jeg er ikke bygd for å vifte lommetørklær
mot tog som drar.
Jeg er for stor.
Hallo, Oscar.
Constance.
Er det deg?
Hvor er Lord Alfred?
Har han dratt?
Er du helt alene nå?
Hvor er guttene?
Må fortsette.
Sånn en lang vei igjen.
Constance.
Vi mente aldri...
Jeg elsket deg så høyt.
Alltid.
Det er rart, er det ikke?
Gutten jeg elsker er oppe i galleriet
Gutten jeg elsker ser ned på meg
Kan du se ham der?
Han vinker med sitt tørkle...
BEKLAGER Å MEDDELE AT CONSTANCE ER DØD
PRIVAT BEGRAVELSE-ROBBIE
En blomsterbukett, sir.
To for en centime.
Snøklokker.
Guds frosne tårer.
Jeg kjøper alle.
Hva heter du?
Jean, sir.
Jean.
Sett deg.
Ta en drink for å få varmen i deg.
Ikke her, sir.
Men du kan kjøpe meg en senere
på Calisaya hvis du vil.
Jeg pleide å være ganske berømt.
Å ja?
Når var det?
Du tror meg ikke, men det er sant.
Jeg var så berømt
at jeg en gang ble senket ned en gruve
i en bøtte.
En gruve?
Hvorfor det?
Gruvearbeiderne hadde invitert meg på middag.
Ja, så sannelig.
Jeg reiste på kryss og på tvers
av Amerika.
I mitt eget tog.
Interiøret var trukket i grønt marokkansk skinn.
Skål for din gode helse!
Han er våken.
Hvor er jeg?
Og hvem er du?
Du er i Clignancourt.
Jeg er Jean. Dette er min bror, Leon.
En glede å gjøre ditt bekjentskap, monsieur.
Gi meg penger.
Oppfør deg.
Jeg skulle steke et egg til ham.
Nei, nei.
Så snilt.
Hvor er lommeboka mi?
Vel...
Jeg husker dessverre ikke så mye fra i går kveld.
Jeg liker broren din.
Han burde ikke være her.
Jeg har ikke sett ham på fem år.
Så dukket han bare opp en dag.
Hele veien fra Lille.
Familie.
Så viktig.
Er det moren din?
Hun var det.
Jeg har to sønner.
Hva?
Ingenting. Jeg har hodepine.
Skal jeg fortelle dere en historie?
Jeg er ganske god på historier.
Vi har ikke tid til historier.
Vi må arbeide.
En annen gang, kanskje.
Kanskje det.
Jeg overhørte tilfeldigvis hva du sa.
Hvordan sier man: "Drikken du gir meg, muntrer meg opp"?
Hyggelig å møte deg.
Robbie!
Stans et øyeblikk, er du snill.
Oscar.
"Ondt møte i måneskjær, stolte Titania."
Ja, min kjære gutt, det er meg.
Hvorfor sitter du i regnet?
Jeg har brukt alle mine penger på ungdommelighet og skjønnhet,
og jeg kan ikke betale.
Vær så snill, hjelp meg.
La oss gå inn.
Som den hellige Frans er jeg gift med fattigdom.
Men i mitt tilfelle er ikke giftermålet vellykket.
Robbie, du er uskikkelig. Hvor lenge har du vært her?
Hvor mye skylder vi?
Tolv franc?
- Gode Gud, Oscar. - Det har vært en lang dag.
Har du 12 franc til meg eller ikke?
Jo, så klart.
Nok en gang står jeg i skyld til deg.
To absint.
Kjære Robbie, jeg har savnet deg sånn.
Med et års stillhet som straff.
Napoli var, som du forutså, en katastrofe.
Jeg vet at jeg alltid ber om det.
Har jeg din tilgivelse?
Tilgivelse er for amatører,
og du er en profesjonell masokist.
Det har sluttet å regne. Jeg følger deg hjem.
Min kjære gutt, så hjerteløst. Hva?
La oss ikke krangle som to irriterte tjenestepiker.
La oss heller
ha en munter samtale om de som er oss overlegne.
Bosie har visstnok fått 20 000 pund.
Han kommer neste uke.
Jeg tenkte jeg kunne be ham om litt penger.
Hvor lenge er du her, Robbie?
Jeg skal møte moren min i Menton på tirsdag.
Flere parafin-injeksjoner.
Så vidunderlig.
Du bør ta Oscar med deg. Han likner et råttent egg i aspik.
Hva har skjedd?
Jeg fikk matforgiftning fra et blåskjell da Robbie kom.
Jeg har hatt mystisk hud helt siden da.
- Spedalskhet, antar jeg. - Takk, kjære.
Men la oss snakke om hyggeligere ting.
Din fars død, for eksempel.
Hvordan gikk det?
Stort sett uten problemer. Inn og ut av bevissthet.
- Som da han levde. - Min bror, Percy,
dro for å se ham rett før slutten.
Far åpnet øynene sine og spyttet på ham.
Queensberry regjerer.
I det minste har jeg overlevd min erkefiende,
selv om jeg mer eller mindre sulter for tiden.
Gafler i deg en hummerrett.
En storartet nytelse, og dessverre sjelden for tiden.
Bosie, dette gir meg en fin åpning til et pinlig poeng.
Ikke be meg om penger. Jeg har ingenting å gi.
Du har nettopp arvet 20 000 pund, har du ikke?
Du vil vel ikke se meg havne på gaten.
Siden du oppfører deg som en gammel hore,
hører du kanskje hjemme på gaten.
- For Guds skyld, Bosie. - Hold deg ute av dette, Robbie.
- Dette har ingenting med deg å gjøre. - Dessverre har det det.
Helt siden Oscar slo seg sammen med deg i Napoli,
har han mistet alle.
Constance er død, sønnene har blitt tatt fra ham,
hans såkalte venner har forlatt ham,
og nå vender du, som skylder ham alt, ryggen til ham.
Jeg er lei av å få skylden
for den grådige snobbens selvpåførte sår.
Jeg er ikke min elskers vokter. Vil han spise, må han jobbe.
Oscar, hva har du skrevet i det siste?
Dessertvognen.
Jeg ser at øynene dine lyser opp.
Hva skal vi ha?
Robbie, du kommer til å sprenge en hemoroide. Det var bare en tanke.
- Som alt arbeidet ditt. - Du vemmer meg, Bosie.
Du tror jeg bryr meg.
Jeg stilte deg et spørsmål, Oscar. Brenner flammen ennå?
Den gjør ikke det, gjør den vel?
Så jeg skal gi deg et liv i luksus
mens du snubler rundt og tigger etter drikke?
Gode gud.
Noen av oss må arbeide!
Kom.
Reggie er her når du våkner, og jeg kommer tilbake snart.
Har du sagt det til Bosie?
Jeg har ikke sett ham siden den forferdelige lunsjen.
- Hvis noe skjer, må du... - Det gjør ikke det.
Er det virkelig nødvendig, dr. Tucker? Jeg føler meg helt fin.
Vi skal være så raske som vi kan.
Kloroform! Fort!
Oscar, din gamle bedrager.
Du ser helt frisk ut.
Jeg vet. Kan du tro det?
Ett dårlig blåskjell for fire måneder siden,
og jeg har vært sengeliggende av og på helt siden det.
Bak kommoden vil du finne en flaske sjampanje.
Åpne den. La oss feire at du har kommet.
Vi burde ikke egentlig.
Selvfølgelig burde vi ikke.
Du har krysset vannet for en kjær venn.
Du finner glass under sengen.
Stakkars deg.
Men jeg hører at du skriver et nytt teaterstykke.
Ja, på en måte.
Robbie har gitt meg noen notisbøker der jeg kan skrive ned vakre tanker.
Men dessverre
har jeg ikke hatt noen i år.
Jeg skal fortelle deg en forferdelig hemmelighet.
Men ikke si noe til Robbie.
Jeg har solgt stykket til tre forskjellige personer,
og jeg har ikke skrevet ett eneste ord.
Ganske smart, syns du ikke?
Det er ingenting som en irsk tigger når han er i siget.
Hva skal du gjøre når tiden kommer for å levere det?
Dø.
Jeg er paralysert av mørke tanker.
Og noen ganger undres jeg:
Er det et blåskjell?
Det kan være noe annet.
Gode Gud.
Reggie, hvorfor døde Constance?
Hvorfor har jeg blitt så gal? Hjernen min er knust og smadret.
Er dette...
Syfilis.
Hva?
Ser du for et helvete jeg lever i?
Robbie vil jeg skal skrive et stykke, men jeg slåss med sjelen min.
- Jeg kan ikke skrive et stykke. - Så klart du kan.
Kom an, ta deg sammen.
Doktoren sier at om noen få dager
vil vi kunne ta deg med på en kjøretur.
Vi kommer til å ha det storartet.
Monsieur Melmoth!
Vi har vært bekymret for deg.
Er alt vel med Madame Piquot?
- Tre absint. - Oscar.
- Reggie, pass dine egne saker. - Greit, Oscar.
Én siste drink før jeg dør.
Har du sett guttene?
De var her i går.
Jeg har lært Maurice engelsk,
men han snakker kjærlighetens språk mye bedre.
Maurice,
hvor har du vært hele mitt liv?
- Oscar. - Kan jeg få et skjerf?
Tusen takk.
Det er iskaldt her.
Takk.
- Kom deg av meg! Reggie. - Ok, av med dem.
Jeg visste ikke at du brydde deg.
Gode Gud, Reggie.
Kan du dra meg litt lenger opp?
Hvem kan det være på denne tiden?
For en fabelaktig overraskelse.
Guttene!
Skal vi ikke spares for noe?
Hvordan er livet på bulevarden?
Er alt vel i underverdenen?
Vi hørte at du var syk.
Er du døende?
Hvis du er det, må du fullføre historien.
Og du skylder oss ennå ti franc!
Ser du, Reggie? Flere kreditorer å putte på listen.
Jeg dør over evne.
Kjære gutter,
dere skal få historien deres,
og vi skal ha sjampanje,
kokain
og kanskje en siste lilla stund for meg...
Det var en vits!
Hvor var jeg?
De to smaragdene.
Oscar.
De to smaragdene.
"Det er vinter",
sa svalen.
"I Egypt er solen varm.
"Mine frender bygger et rede
"i tempelet i Baalbek,
"og rosa og hvite duer ser på dem
"og kurrer stille til hverandre.
"Kjære prins,
"jeg må forlate deg,
"men jeg vil aldri glemme deg,
"og til neste vår
"skal jeg ta med to vakre juveler
"som erstatning for dem du har gitt bort."
Reggie, skru ned lyset, er du snill.
"Svale, svale, lille svale",
sa Den lykkelige prinsen.
"På torget nedenfor her
"står det en liten tennstikkegutt.
"Tennstikkene hans har falt i rennesteinen,
"og de har alle blitt ødelagt.
"Broren hans kommer til å slå ham
"om han ikke kommer hjem med penger,
"og han gråter.
"Han har ingen sko
"eller strømper,
"og det lille hodet hans er bart.
"Plukk ut smaragdøynene mine
"og gi dem til ham,
"og broren hans vil ikke slå ham."
Så kom svalen tilbake til prinsen.
"Du er blind nå", sa den,
"så jeg vil bli hos deg for alltid."
Så kom snøen,
og etter snøen kom frosten.
Til slutt visste svalen
at den kom til å dø.
Den hadde akkurat nok styrke igjen
til å fly opp på prinsens skulder igjen.
"Farvel, kjære prins", sa den.
"Jeg er glad for at du skal til Egypt", sa Den lykkelige prinsen.
"Det er ikke til Egypt jeg skal.
"Det er til Dødens hus.
"Døden er søvnens bror, er han ikke?"
Så kysset den Den lykkelige prinsen på munnen
og falt om død
ved hans føtter.
Disiplene sover.
Enden er nær.
Ble dødsårsaken nevnt?
Kraftig nedkjøling, later det til.
Som man sår, høster man.
Vil
- begravelsen finne sted her? - Nei.
Han har visst uttrykt et ønske om å bli begravd i Paris.
Kom hjem snart, far.
I morgen.
Og i morgen og i morgen.
- Oscar. - Reggie.
Se. Guttene.
Hvilke gutter?
Maurice? Bosie?
Jeg er lei meg.
Jeg er forferdelig lei meg.
Så mange bristne hjerter.
Og de må leve med det for alltid og alltid og alltid.
En verden uten ende.
I går trodde han jeg var en kelner.
- Og i dag? - Jeg vet ikke.
Han har ikke snakket. Hør her.
Doktoren sier han ikke vil vare lenger enn 48 timer.
Har du ringt en prest?
- Nei. Burde jeg det? - Da gjør jeg det.
Jeg må fortelle deg, fader,
at den døende har vært ganske berømt innen litteratur.
Det har ingen betydning for Gud, Mr. Ross.
Han har veldig lite tid til å lese,
med tanke på alle synderne som er på vei til helvete.
Hva er navnet på denne vennen din
som kommer hjem så sent og likevel...
Likevel er så tørst etter Herrens hellige blod?
- Oscar Wilde. - Gode Gud.
Har Mr. Wilde uttrykt et ønske om ekstrem salving?
Absolutt, mens han ennå kunne snakke.
Har han blitt innviet? Er han ikke protestant?
Det var meningen at han skulle bli katolikk.
Å, nei...
Ikke bekymre deg, Mr. Ross.
Vi ordner noe. Jeg har alt vi trenger her.
Med mindre det trengs en eksorsisme, så klart.
Det er min lille vits.
Vi er tidsnok.
God kveld, Mr. Dupoirier. Vi savnet deg på søndag.
Oscar, kan du høre meg? Dette er fader Dunne.
Flytt deg, Reggie.
Oscar, fader Dunne er villig til å innvie deg i kirken
og gi deg syndsforlatelse,
men du må sette deg opp og følge med.
Nå, Mr. Ross.
Mellom stigbøylen og bakken
fins det alltid tid for anger.
Det er ikke noe hastverk.
Takk.
God kveld, Mr. Wilde. Mitt navn er fader Cuthbert Dunne.
Jeg skal si noen få, enkle ting til deg, men jeg må...
Jeg må vite at du forstår dem.
Et lite tegn er nok.
Det er bra.
La oss knele og be.
I Faderens, Sønnens og Den hellige ånds navn.
Amen.
Fader,
se med nåde på din tjener, Oscar.
Forløs ham fra sine synder.
Og Mr. Wilde, ransak din samvittighet.
Det fins ingen hemmeligheter mellom Gud og mennesket.
Snakk med ham.
Hvor mistet du vår velsignede Herre av syne?
Clapham Junction.
Jesus Kristus ble korsfestet i Golgata
så våre synder kan bli tilgitt.
Jeg døper deg i Faderens,
Sønnens og Den hellige ånds navn.
Selv om jeg vandrer i dødsskyggens dal,
løfter jeg mitt blikk til fjellene,
hvorfra mitt velbehag kommer.
Det var vakkert, var det ikke?
- Vi er så takknemlige. - Ikke noe å takke for.
Men det er
et stort privilegium å møte en så distingvert forfatter.
Om dere trenger meg, vet vår venn Mr. Dupoirier hvor dere finner meg.
Det kommer til å bli en vakker dag.
Fortsett, Mr. Wilde.
Så de rev ned statuen av Den lykkelige prinsen.
"Siden han ikke lenger er vakker, er han ikke lenger nyttig",
sa kunstprofessoren på universitetet.
Og de smeltet statuen i en ovn.
"Så merkverdig",
sa lederen for arbeiderne i støperiet.
"Dette ødelagte blyhjertet vil ikke smelte.
"Vi må kaste det vekk."
Så de kastet det på en skrothaug der den døde svalen også lå.
For Guds skyld, Bosie, hold kjeft.
Du forstår ikke, Robbie, men hvordan kan du det?
Forstå hva da?
Kjærligheten som Oscar og jeg delte.
Du har aldri delt noe med noen.
- Du er for jævla egoistisk. - Robbie.
- Hvor var du da han lå for døden? - Der er vi i gang.
Du klarte å aldri å akseptere at Oscar elsket meg og ikke deg.
For han gjorde ikke det. Uansett hvor hardt du prøvde.
Og som du prøvde.
Bosie!
Hva har du gjort?
I himmelens navn, Bosie.
Ditt middelmådige troll!
Vet du hva Oscar syntes om deg?
Han syntes du var en nyttig, kjedelig mann.
Når historien ser tilbake, vil det ikke være på deg.
Det vil være på ham og meg.
Du vil bare være en fotnote, din nitriste lille dritt!
"Bring de to mest dyrebare tingene i byen til meg",
sa Gud til en av sine engler.
Og engelen brakte ham blyhjertet og den døde fuglen.
"Du har valgt riktig", sa Gud,
"for i paradis skal denne lille fuglen synge for alltid,
"og i min by av gull skal Den lykkelige prinsen prise meg."
Robbie betalte Oscars gjeld og viet resten av sitt liv
til å oppreise sin venns arbeid og rykte.
Han døde i 1918. Asken hans er begravd sammen med Oscar.
Bosie døde pengelens og alene i 1945.
Sammen med 75 000 andre som ble dømt for homoseksualitet,
ble Oscar benådet i 2017.
Forfatter!
Det er en drøm.
Undertekst oversatt av: Stine Ellingsen